1. |
- Asp, Viktoria, et al.
(author)
-
Bara skog som brinner? : Utvärdering av krishanteringen under skogsbranden i Västmanland 2014
- 2015
-
Reports (other academic/artistic)abstract
- Skogbranden i Västmanland 2014 är ur flera aspekter intressant och viktig att dra lärdomar från. Händelsen ledde till en omfattade insats – den största i Sverige i modern tid och innebar att svensk krisberedskap prövades på samtliga nivåer; Staten tog över ledningen av kommunal räddningstjänst, en samverkansstab organiserades, krisledningsnämnder aktiverades, evakuering av medborgare och djur genomfördes, ett stort antal kommunala, statliga och privata aktörer bistod de ansvariga aktörerna under händelsen och Sverige begärde stöd från EU. Ett stort antal frivilligorganisationer och spontanfrivilliga hjälpte till och 69 olika räddningstjänster deltog i arbetet.Syftet med denna utvärdering är att, utifrån ett krisberedskapsperspektiv, dra lärdomar och ta tillvara erfarenheter från händelsen genom en systematisk undersökning. Målet är att Länsstyrelsen i Västmanland, Fagersta kommun, Norbergs kommun, Sala kommun och Surahammars kommun ska få ett underlag som bidrar till implementering av lärdomar och fortsatt utveckling av krisberedskapsförmågan. Underlaget ska också vara till nytta och komma till användning för utvecklingen av hela det svenska samhällets krisberedskap.Slutsatserna i rapporten visar på flera brister i kopplingen mellan å ena sidan lagstiftning och systemprinciper, och å den andra centrala aktörers förmåga och beredskap att utföra sina uppdrag. Författarna konstaterar att båda sidor av denna ekvation måste utvecklas för att det svenska krisberedskapssystemet inte bara ska stå rustat för nästa svåra skogsbrand utan också för andra, och potentiellt mycket värre, händelser som framtiden kan erbjuda. Vi anser att det vore mer ändamålsenligt att sluta använda ansvarsprincipen och istället säga att svensk krisberedskap bygger på ordinarie förvaltningsstrukturer, på vissa aktörers särskilda ansvar för krisberedskap och på ett geografiskt områdesansvar. Det geografiska områdesansvaret på regional och lokal nivå bör ses över, de krav som idag åligger aktörerna är inte rimliga i förhållande till den kapacitet/förmåga som finns.Inom svensk krisberedskap är samverkan en förutsättning för en lyckad krishantering – inte en del av krishanteringen. Begreppet samverkan måste dock sättas i ett sammanhang för att bli meningsfullt och leda till ett resultat. Vi menar att det generellt läggs för mycket kraft och tid på samverkansformer, och för lite på resultatet. Samverkan är inget eget område, det är en förutsättning för att nå resultat – en metod. En metod som måste utvecklas inom samhällsskydd och beredskap. Samverkan är inte viktig i sig, det är resultatet av samverkan som är viktigt.MSB bör utveckla sitt expertstöd (framför allt juridiskt operativt stöd), till aktörer under en händelse. Nationella stödresurser bör utformas utifrån grundliga behovsinventeringar och bli föremål för informationsinsatser i syfte att de skall kunna göra nytta i svåra händelser.Det finns anledning att fundera över om inte LEH kan förtydligas avseende vem eller vilken funktion i kommunerna (och landstingen) som har mandat att besluta om att man befinner sig i en extraordinär händelse.Kriser ställer ganska skilda krav på en organisation beroende på art, allvar och tidsutdräkt. Många beredskapsrelaterade tjänster är undanskymda i organisationsmatrisen och integreras inte på ledningsnivå när något händer. Funktionerna för Tjänsteman i beredskap och liknande beredskaps- och larmfunktioner måste brygga över organisationens alla relevanta kompetensområden. TiB:en måste förstå och veta vem i organisationen som kan vad och hur de kan aktiveras, precis som hen ska känna till när externa aktörer ska informeras. Detta är ett organisatoriskt utvecklingsarbete man inte blir färdig med och som man bör vara beredd att investera i.Utvärderingen visar att U-sam bör utvecklas för att kunna uppnå sitt syfte – att utgöra den främsta regionala samverkansfunktion i U-län. U-Sam bör ses över, dels avseende representationen av de ingående aktörerna, kombinerbarhet med särskilda staber/insatsorganisationer, och dels avseende förankring både på myndighetschefsnivå och på politisk nivå. Länsstyrelsens särskilda krishanteringsorganisation gjorde dock ett gediget efterarbete, och organisationen använde sig dessutom på ett bra sätt av erfarenheter och lärdomar från efterarbetet i tidigare händelser. Vi anser att organisationens arbete med fördel kan användas av andra aktörer inom svensk krisberedskap – som en utgångspunkt i efterarbetet av framtida händelser som drabbar många drabbade aktörer och medborgare. En betydande del av den särskilda krishanteringsorganisationen arbete hade dock inte kunnat genomföras, om inte extra medel hade tillskjutits.Vi anser också, mot bakgrund av Försvarsmaktens betydande roll vid civila samhällskriser, och mot bakgrund av att regeringen nu anser att det finns behov av att analysera och förtydliga Försvarsmaktens roll iii inom samhällets krisberedskap, att det finns all anledning att i större utsträckning uppmärksamma det stöd Försvarsmakten gett och ger vid samhällskriser.Slutligen föreslås en fokusförflyttning inom området Samhällskydd och beredskap – Scenarier och typhändelser är relevanta för att komma underfund med sårbarheter och brister, men det bör inte vara primärt fokus för övningar och utbildningar. Istället bör tyngdpunkten tydligare läggas på de funktioner/förmågor som behövs för att en kris ska kunna hanteras och avslutas.Vi anser att de faktorer som hade störst betydelse för hanteringen av skogsbranden i Västmanland i augusti 2014 var lika delar engagemang, mod, erfarenhet och personliga kontakter. I svåra händelser tenderar de som sätts att hantera dem att fokusera på att lösa uppgiften och skala bort formella krav och upplevt irrelevanta kommunikations- och samverkansvägar. Det finns mycket utvecklingsarbete kvar för att hela det regelverk som omger krishanteringsinsatser naturligt ska stödja och komplettera en sådan mentalitet och stärka den samlade insatsen, snarare än att sätta upplevda käppar i hjulet för dessa vanligen mycket pressade individer.
|
|
2. |
- Becker, Per, et al.
(author)
-
The System for Crisis Management in Sweden : Collaborative, Conformist, Contradictory
- 2017. - 1
-
In: Handbook of Disaster Risk Reduction and Management. - : World Scientific. - 9789813207943 - 9789813207967 ; , s. 69-95
-
Book chapter (peer-reviewed)abstract
- This chapter introduces the system for crisis management in Sweden. Over the last century, Sweden has gone from being a poor European backwater to being among the countries with the highest human development in the world. The droughts and harsh winters that killed thousands and drove numerous Swedes to emigrate in the past are mere distractions today and the contemporary system for crisis management is designed to deal with a broader variety of crises than the ones triggered by natural hazards. The system is based on the principles of responsibility, parity and proximity, and distributes sector and area responsibility for crisis management to numerous actors. It is built to a great extent on collaboration between these actors, which is challenging but working relatively well in the cultural context of consensus-seeking and compliance to official guidelines and accepted rules of engagement. However, the system is in itself ambiguous in the sense of distributing responsibility to all kinds of actors and then focusing almost exclusively on public actors in legislation, guidelines and practice. There is also often a gap between policy and practice concerning how area responsibility is exercised, and a lack of clarity in current sector specific legislation
|
|
3. |
- Becker, Per, et al.
(author)
-
The System for Crisis Management in Sweden: Collaborative, Conformist, Contradictory
- 2017
-
In: Handbook of Disaster Risk Reduction and Management. ; , s. 69-95
-
Book chapter (peer-reviewed)abstract
- This chapter introduces the system for crisis management in Sweden. Over the last century, Sweden has gone from being a poor European backwater to being among the countries with the highest human development in the world. The droughts and harsh winters that killed thousands and drove numerous Swedes to emigrate in the past are mere distractions today and the contemporary system for crisis management is designed to deal with a broader variety of crises than the ones triggered by natural hazards. The system is based on the principles of responsibility, parity and proximity, and distributes sector and area responsibility for crisis management to numerous actors. It is built to a great extent on collaboration between these actors, which is challenging but working relatively well in the cultural context of consensus-seeking and compliance to official guidelines and accepted rules of engagement. However, the system is in itself ambiguous in the sense of distributing responsibility to all kinds of actors and then focusing almost exclusively on public actors in legislation, guidelines and practice. There is also often a gap between policy and practice concerning how area responsibility is exercised, and a lack of clarity in current sector specific legislation.
|
|
4. |
- Boin, Arjen, et al.
(author)
-
Explaining Success and Failure in Crisis Coordination
- 2015
-
In: Geografiska Annaler. Series A, Physical Geography. - : Informa UK Limited. - 0435-3676 .- 1468-0459. ; 97:1, s. 123-135
-
Journal article (peer-reviewed)abstract
- In virtually every assessment of responses to large-scale crises and disasters, coordination is identified as a critical failure factor. After the crisis, official committees and political opponents often characterize the early phases of the response as a ‘failure to coordinate.’ Not surprisingly, improved coordination quickly emerges as the prescribed solution. Coordination, then, is apparently both the problem and the solution. But the proposed solutions rarely solve the problem: coordination continues to mar most crises and disasters. In the absence of a shared body of knowledge on coordination, it is hard to formulate a normative framework that allows for systematic assessment of coordination in times of crisis. As coordination is widely perceived as an important function of crisis and disaster management, this absence undermines a fair and balanced assessment of crisis management performance. This paper seeks to address that void. We aim to develop a framework that explains both the failure and success of crisis coordination. We do this by exploring the relevant literature, reformulating what coordination is and distilling from research the factors that cause failure and success.
|
|
5. |
- Bondesson, Sara, et al.
(author)
-
Att samverka i kris : vanliga människor i ovanliga situationer
- 2019. - 1
-
Book (peer-reviewed)abstract
- I Att samverka i kris möter vi människor som i akuta krissituationer ställs inför olika samarbetsproblem och dilemman. Deras historier berättas i skönlitterär form och illustrerar inlevelsefullt mellanmänskligt samspel i krislägen. Berättelserna levandegör de efterföljande analyserna och teoretiskt förankrade resonemangen där författarna kartlägger och belyser problematik och trångmål som uppstår under kritiska omständigheter.Stoffet i skildringarna är empiriskt material från verkliga situationer som terrordåd och skogsbränder, och författarna har lagt sig vinn om att på ett pedagogiskt sätt visa på de utmaningar som kan uppstå vid samverkan i krissituationer. De analyserar händelseförloppen med hjälp av forskningsrön och beskriver också det svenska förvaltningssystemets betydelse för respektive krissituation. På så vis får läsaren även med sig kunskaper om det svenska krisberedskapssystemet. Boken lämpar sig för studenter, yrkesverksamma och andra med intresse för krishantering, krisberedskap och samverkan.
|
|
6. |
- Brown, Christer
(author)
-
The 2005 Hurricane Katrina response failure : Seeing preparedness for foreseeable complex problems through a neo-institutional lens
- 2015
-
Doctoral thesis (other academic/artistic)abstract
- Governmental organisations often fail to prepare themselves adequately for complex problems such as natural disasters. This is remarkable because these threats are usually studied intensively and governments do develop plans for such situations. Christer Brown demonstrates in his thesis that the complexity of governmental systems and the mutual interdependence of various government organisations hinder the preparations for something like a natural disaster. This particularly applies to government organisations which have to operate in a many-layered administrative system. Brown investigated the case of the American Federal Emergency Management Agency (FEMA), which appeared to be insufficiently prepared to respond adequately during the disaster caused by hurricane Katrina in Louisiana in 2005. This was apparently due to a shift in political attention from natural disasters to terrorism within the FEMA, and this forced the agency to establish different priorities for its policies.
|
|
7. |
|
|
8. |
- Bynander, Fredrik, 1970-
(author)
-
Crisis Decision Making and Management
- 2017. - 1
-
In: The SAGE Encyclopedia of Political Behavior. - London : Sage Publications. - 9781483391168 - 9781483391144
-
Book chapter (peer-reviewed)abstract
- Crisis management studies is a research area that analyzes how public and private actors respond to events that threaten individuals and society. There are many organizational and societal processes that enter this empirical space, and several social science disciplines have contributed to the development of this research area, such as sociology, political science, psychology, public administration, and international relations. A core question when studying the management of crises will always be: What characterizes high-stakes decisions made under pressing circumstances? When starting to answer this question, we need an understanding of both psychological and institutional forces that surround the situation in order to see the individual decision maker in context.
|
|
9. |
|
|
10. |
|
|